Young Scientist, Conference / Jaunasis mokslininkas, konferencija
eISSN 1822–9913, ISSN 2335–7940 Leidimo metai: 2007– Periodiškumas: 1 numeris metuose Kalbos: Anglų, Lietuvių Mokesčiai: Nėra
23-oji kasmetinė VDU Žemės ūkio akademijos organizuojama jaunųjų mokslininkų konferencija “JAUNASIS MOKSLININKAS 2026“ vyks 2025 m. balandžio 16 d. nuotoliniu būdu. Konferencija skirta pirmosios, antrosios ir trečiosios studijų pakopų studentams. Konferencijos tikslas – įtraukti studentus į mokslines veiklas, ugdyti mokslinių tyrimų rezultatų viešinimo gebėjimus, pristatyti savo mokslinių tyrimų pasiekimus ir diskutuoti aktualiais bioekonomikos, žaliojo kurso, klimato kaitos, ekosistemų tvarumo, racionalaus gamtinio išteklių naudojimo ir apsaugos klausimais.
PAPRASTOSIOS EGLĖS (PICEA ABIES) GENOTIPŲ ŽYDĖJIMO ĮVERTINIMAS
Straipsnyje, remiantis literatūros analize ir 2025 m. pavasarį atliktų tyrimų duomenimis, nagrinėjamas 9 metų vegetatyvinės kilmės paprastosios eglės (Picea abies (L.) H. Karst.)) klonų rinkinių žydėjimo intensyvumas ir generatyvinių organų formavimasis. Tyrimo tikslas – įvertinti vyriškųjų ir moteriškųjų žiedų kiekio variaciją tarp skirtingų klonų bei nustatyti susiformavusių kankorėžių skaičių jauname selekciniame archyve. Tyrimai atlikti 2016 m. įveistuose skiepytuose klonuose, augančiuose VĮ Valstybinių miškų urėdijos Miško medžių Selekcijos centre (Kauno r.). 2025 m. vegetacijos pradžioje nustatyta reikšminga žydėjimo intensyvumo diferenciacija tarp klonų: vyriškųjų žiedų kiekis svyravo nuo pavienių vienetų iki kelių dešimčių žiedynų vienoje rametoje, o dalyje klonų fiksuotas mišrus žydėjimo tipas (vienu metu formuojami tiek vyriškieji, tiek moteriškieji žiedai). Nustatyta, kad intensyvesniu vyriškuoju žydėjimu pasižymėję klonai formavo ir didesnį žiedadulkių kiekį. Moteriškųjų žiedų skaičius buvo mažesnis ir labiau varijavo tarp klonų, tačiau dalyje jų susiformavo pirmieji kankorėžiai, rodantys ankstyvą generatyvinės fazės pradžią. Gauti rezultatai patvirtina, kad 9 metų skiepyti paprastosios eglės klonai jau pasiekia generatyvinę brandą, tačiau žydėjimo intensyvumas ir lytinė struktūra reikšmingai priklauso nuo genotipo. Nustatyti skirtumai tarp klonų yra svarbūs tolesniam selekciniam vertinimui bei kontroliuojamo kryžminimo planavimui.
EUROPINIO MAUMEDŽIO POPULIACIJŲ, KILUSIŲ IŠ LENKIJOS, FENOLOGIJOS POŽYMIAI BANDOMUOSIUOSE ŽELDINIUOSE VMU DUBRAVOS REGIONINIAME PADALINYJE
Šiame straipsnyje pateikiami VMU Dubravos padalinyje atliktų bandomųjų Europinio maumedžio, kilusio iš 6 skirtingų Lenkijos regionų (Radom, Katowice, Krakow, Krosno, Lublin, IBL), želdinių rudens fenologijos (spyglių geltimo ir kritimo) bei prigijimo ir išlikimo stebėjimų rezultatai. Tyrimas buvo atliekamas dviem etapais: 2024–11–15 buvo vizualiai vertinamas maumedžių prigijimas, atsižvelgiant į jų gyvybingumą (gyvi medeliai turėjo spyglius, negyvi buvo sausi) ir spyglių pageltimo bei kritimo aktyvumas, vertinamas pagal rudens fenologijos 5 balų skalę, kur 1 balas – visi spygliai žali, o 5 balai – visi spygliai rudi ir jų praradimas daugiau nei 50 proc. Po metų, 2025–11–20, buvo atliekamas maumedžių išlikimo vertinimas pagal vizualinius ir struktūrinius pakitimus (medelis buvo dingęs iš vietos, sausas arba per metus nepaaugęs) bei pakartotinis rudens fenologijos vertinimas. Tyrimo rezultatai atskleidė, kad bendras Europinio maumedžio šeimų prigijimo rodiklis buvo 70,16 proc., o išlikimo rodiklis – 57,24 proc. 2024–11–15 m. vidutinė spyglių pageltimo ir kritimo fenologija buvo 2,8 ± 0,5 balai (fenologinės stadijos svyravo nuo 1,8 iki 4,0 balų), tuo tarpu 2025–11–20 m. – 3,3 ± 0,5 balai (fenologinės stadijos svyravo nuo 2,3 iki 4,6 balų). Apibendrinant tyrimo rezultatus galima teigti, kad Pietų Lenkijos populiacijos, kurios natūraliai auga šiltesnėse ir drėgnesnėse sąlygose bei žemesnėse teritorijose, pasižymi vėlyvesne rudens fenologija ir geresniais prigijimo bei išlikimo rodikliais, nei šeimos, kilusios iš centrinės Pietų Lenkijos. Reikalingi tolesni tyrimai, kad būtų galima patikimai įvertinti, kurios Europinio maumedžio šeimos geriau tinka miškininkavimui Lietuvos klimato sąlygomis.
KIRTIMŲ LAIKO ĮTAKOS ANALIZĖ JUODALKSNYNŲ ATSIKŪRIMUI DZŪKIJOS MIŠKUOSE
Tyrimas buvo atliktas Valstybinių miškų urėdijos Druskininkų regioninio padalinio Krosnos, Leipalingio, Latežerio ir Musteikos girininkijose esančiose 2020–2024 m. plynųjų kirtimų kirtavietėse. Šios kirtavietės buvo paliktos savaiminiam miško atsikūrimui, jose iki kirtimo vyraujanti medžių rūšis buvo juodalksnis. Tyrimui atrinkta 20 kirtaviečių, kuriose, atsižvelgiant į jų plotą, išskirtos 10 m² apskaitos aikštelės: iki 1 ha ploto kirtavietėse – po 5, o 1–3 ha ploto kirtavietėse – po 8 aikšteles. Kiekvienoje apskaitos aikštelėje buvo vertinamas juodalksnio žėlinių aukštis, tankis ir būklė, o surinkti duomenys analizuoti pagal kirtimo metus ir metų ketvirčius, siekiant nustatyti geriausią kirtimo laiko įtaką juodalksnynų atsikūrimui. Nustatyta, kad vidutinis žėlinių aukštis buvo didesnis ankstesniais metais kirstose kirtavietėse, o daugeliu atvejų didžiausios jo reikšmės nustatytos ketvirtajame metų ketvirtyje kirstuose plotuose. Žėlinių tankis labiau skyrėsi pagal kirtimo metus nei pagal ketvirtį, o visais tirtais atvejais perspektyvių žėlinių buvo daugiau negu neperspektyvių.
EGLYNŲ TAKSACINIŲ PARAMETRŲ ĮTAKA ŽIEVĖGRAUŽIO TIPOGRAFO (IPS TYPOGRAPHUS L.) PAŽEIDIMŲ INTENSYVUMUI 2021-2025 M.
Tyrimo tikslas – įvertinti, kaip eglynų taksaciniai parametrai siejasi su žievėgraužio tipografo (Ips typographus L.) pažeidimų intensyvumu 2021–2025 m. Analizuoti VĮ Valstybinių miškų urėdijos Panevėžio regioninio padalinio Paežerio girininkijos BAST „Žalioji giria“ masyvo paprastosios eglės (Picea abies (L.) H. Karst.) medynų duomenys. Pažeidimai vertinti pagal užfiksuotus kenkėjo židinius, jų apimtį ir pažeistų medžių dalį, lyginant su bendra eglynų masyvo struktūra. Tyrime įvertinta, kad pažeidimai koncentruojasi vidutinio tankumo ir tankiuose (0,7–0,8 skalsumo) eglynuose, taip pat vyresniuose medynuose: 5–8 amžiaus klasių. Pažeistų medynų struktūroje išryškėjo normalaus drėgnumo derlingų (Nc) augaviečių perteklinis atstovavimas, palyginti su jų dalimi visame masyve. Be to, tyrime įrodyta, kad pagal eglių dalį medyno rūšinėje sudėtyje didžiausia žievėgraužio tipografo (Ips typographus L.) pažeidimų dalis tenka būtent gryniems eglynams. Taigi, rezultatai patvirtina, kad planuojant tvarios miškininkystės priemones būtina diferencijuoti stebėseną ir prevenciją pagal medyno skalsumą, amžių, rūšinę sudėtį, augavietės trofinį–hidrologinį režimą ir bonitetą.
CARBON CREDIT GENERATION POTENTIAL OF AFFORESTATION ON AGRICULTURAL LAND IN LITHUANIA
Afforestation and forest restoration have become central components of climate and biodiversity policy with voluntary carbon trading emerging as a potential tool. The aim of this study is to assess the carbon credit generation potential of afforestation on agricultural land in Lithuania. Eleven agricultural land plots located in the Utena, Vilnius, and Siauliai regions were analysed using data from the Arbonics assessment platform. Of these, eight plots were found suitable for afforestation, with a total eligible area of approximately 72 ha (59.6% of the total area). Plots were classified by forest site type: Ld (temporarily waterlogged fertile sites – birch), Nc (normal moisture fertile sites – Norway spruce), and Sd (wet fertile sites – birch). Over a 50-year period, the eight plots are projected to generate approximately 11,633 carbon credits with a total economic value of EUR 814,310 (at EUR 70 per credit). Birch (Ld) and Norway spruce (Nc) scenarios showed similar revenue efficiency (~EUR 11,250/ha), while wet fertile (Sd) habitat plots demonstrated the highest potential at EUR 19,122/ha. Revenue begins to accumulate significantly from years 6–9 and increases throughout the project period. This study thus shows that afforestation of agricultural land for carbon credits has the potential to be a valid business model. However, this is dependent on the economic markets of carbon trading.
MEDŽIO TŪRIO NUSTATYMAS NAUDOJANT UAV LiDAR DUOMENIS
Nuotoliniai tyrimai miškininkystėje sparčiai įsitvirtina kaip priemonė efektyviau ir detaliau nustatyti miško išteklius, todėl būtina vertinti, kiek tiksliai šios technologijos gali pakeisti ar papildyti tradicinius lauko matavimus. Šiame tyrime vertinta, kaip UAV LiDAR duomenys tinka paprastosios pušies (Pinus sylvestris) medžių tūriui nustatyti. Lauko matavimai atlikti šešiuose skirtingų savybių pušynų bareliuose, o didelio tankio LiDAR taškų debesys panaudoti lajos aukščio modeliui sudaryti (angl. canopy height model, CHM). Palyginus kelias lajos aukščio metrikas, tiksliausiai lauko matavimus atitiko 90-asis lajos aukščio percentilis (P90), todėl jis naudotas parenkant tinkamiausią buferio zoną. Vėliau medžių tūrio modeliavimui taikytas platesnis iš CHM išvestų metrikų rinkinys. Remiantis CHM metrikomis, išbandyti keli regresiniai tūrio modeliai, o jų tikslumas vertintas kryžmine patikra pagal barelius, taikant apmokymo schemą, kai kiekvieno ciklo metu vienas barelis paliekamas už mokymo imties ribų (angl. leave-one-plot-out). Tiksliausi rezultatai gauti taikant neuroninį tinklą (angl. Neural Network), kurio vidutinė tūrio paklaida (RMSE) siekė apie 0,30 m³. Ryškiausias sisteminis nuvertinimas nustatytas jauniausiame, mažiausio tūrio barelyje. Tuo tarpu brandesniuose medynuose modelio paklaidos buvo mažesnės ir neturėjo tokio aiškaus kryptingumo. Analizėje taip pat identifikuotos pavienės išskirtys, kurios turėjo didesnę įtaką bendram paklaidų pasiskirstymui, tačiau jų pašalinimas sumažino bendrą tūrio nuokrypį. Sujungus duomenis barelių mastu paklaidos sumažėjo, o bendras tūrio nuokrypis liko nedidelis. Gauti rezultatai rodo, kad UAV LiDAR duomenys gali gana tiksliai atkurti medžio aukštį ir suteikti patikimus ploto lygmens tūrio įverčius, tačiau, prieš taikant metodą naujose sąlygose, rekomenduojama atlikti lokalią tikslumo patikrą.
PAPRASTOSIOS PUŠIES (PINUS SYLVESTRIS L.) POPULIACIJŲ RADIALINIO PRIEAUGIO KINTAMUMAS IR JO RYŠYS SU KLIMATO VEIKSNIAIS BANDOMUOSIUOSE ŽELDINIUOSE
Paprastoji pušis (Pinus sylvestris L.) pasižymi plačiu geografiniu paplitimu ir dideliu genetiniu kintamumu, todėl skirtingų regionų populiacijos gali nevienodai reaguoti į klimato sąlygas. Šio tyrimo tikslas – įvertinti paprastosios pušies populiacijų radialinio prieaugio kintamumą bandomuosiuose želdiniuose ir nustatyti jo ryšį su klimato veiksniais. Tyrimas atliktas analizuojant 10 skirtingų geografinių regionų populiacijų radialinį prieaugį Jūrės bandomuosiuose želdiniuose. Radialinio prieaugio duomenys gauti dendrochronologiniais metodais, matuojant metinių rievių pločius. Populiacijų radialinio prieaugio skirtumams įvertinti taikyta vienfaktorinė dispersinė analizė (ANOVA), o klimato veiksnių įtakai nustatyti atlikta Pearsono koreliacijos analizė tarp ANOVA F kriterijaus reikšmių ir mėnesinių oro temperatūros bei kritulių rodiklių. Tyrimo rezultatai parodė, kad populiacijų radialinis prieaugis statistiškai reikšmingai skyrėsi, priklausomai nuo jų geografinės kilmės. Didesniu radialiniu prieaugiu dažniau pasižymėjo pietinių ir vidutinių platumų regionų populiacijos, tuo tarpu šiaurinių kilmių populiacijų augimas buvo lėtesnis. Taip pat nustatyta, kad kilmės efekto radialiniam prieaugiui stiprumas skirtingais metais kito ir buvo susijęs su meteorologinių sąlygų bandymo vietoje svyravimais. Gauti rezultatai rodo, kad klimato veiksniai turi reikšmingą įtaką populiacijų, augančių bandomuosiuose želdiniuose, radialinio prieaugio skirtumams.
NEGYVOS MEDIENOS KOKYBINĖ STRUKTŪRA PAGAL IRIMO STADIJAS IR JOS SĄSAJOS SU KLIMATO RODIKLIAIS AUKŠTAITIJOS IR ŽEMAITIJOS KOMPLEKSIŠKO MONITORINGO STOTYSE
Negyva mediena yra svarbi miško ekosistemų dalis, susijusi su biologine įvairove ir anglies kaupimu, o jos irimą lemia tiek medienos savybės, tiek aplinkos sąlygos. Šiame tyrime įvertinta negyvos medienos dabartinė kokybinė struktūra pagal irimo stadijas (1–5) Aukštaitijos ir Žemaitijos kompleksiško monitoringo stotyse (KMS) bei nustatytos irimo stadijų sąsajos su klimato rodikliais. Analizei naudoti 1993–2025 m. meteorologiniai duomenys (temperatūra ir krituliai) ir 2025 m. ekspedicijos metu inventorizuoti negyvos medienos vienetai (medžių rūšis, skersmuo, irimo stadija, laikas nuo žūties). Kokybinė struktūra analizuota pagal amžiaus grupes, o sąsajos su klimato rodikliais vertintos koreliacine ir regresine analize. Didėjant laikui nuo medžio žūties, irimo stadija nuosekliai didėjo, tačiau Aukštaitijos ir Žemaitijos KMS skyrėsi irimo stadijų pasiskirstymas tarp rūšių grupių. Nors kai kurie klimato rodikliai statistiškai reikšmingai siejosi su irimo stadija, abiejose KMS pagrindinis irimo eigą aiškinantis veiksnys buvo laikas nuo žūties.
GRYNŲ IR MIŠRIŲ SU JUODALKSNIU PUŠIES MEDYNŲ PRODUKTYVUMAS IR EKOLOGINIAI YPATUMAI
Lietuvos miškuose istoriškai didelę dalį sudaro grynieji medynai, ypač pušynai, įveisti nederlingose augavietėse. Tokie medynai pasižymi santykiniu ekologiniu stabilumu, tačiau dažnai turi ribotą produktyvumą, silpną dirvožemio biologinį aktyvumą ir mažesnę struktūrinę įvairovę. (Bartkevičius ir kt., 2017) Nederlingose augavietėse ir ypač klimato kaitos sąlygomis mišrūs medynai tampa ne alternatyva, o būtinybe. Mišrinimas leidžia sukurti medynus, kurie yra atsparesni ligoms, kenkėjams, ekstremaliems reiškiniams ir ilgalaikiams aplinkos pokyčiams. Šiame kontekste natūraliai kyla klausimas – kodėl nemišrinti pušynų su juodalksniu? Juodalksnis (Alnus glutinosa L.) nėra tik papildoma rūšis struktūrinei įvairovei didinti. Juodalksnis kaip azotą fiksuojanti rūšis pasižymi gebėjimu gerinti dirvožemio chemines ir biologines savybes, didinti organinės medžiagos apykaitą bei mikrobiologinį aktyvumą. Tokios savybės leidžia manyti, kad juodalksnio priemaiša mišriuose medynuose gali turėti teigiamą poveikį pušies augimui, ypač nederlingose augavietėse, kur maistinių medžiagų ir biologinio aktyvumo stoka riboja medžių produktyvumą (Navasaitis, 2008). Juodalksnio poveikio pušų ekologinių ypatumų analizei ypač aktualūs yra tie medynai, kurie buvo įveisti prieš 40–65 metų, kai miškų atkūrimo praktika dažnai buvo orientuota į grynųjų medynų formavimą, nepakankamai vertinant mišrinimo ekologinius privalumus. Todėl šiame darbe stengsimės išsiaiškinti, ar to meto novatoriški Kapčiamiesčio girininko A. Olšausko išskirtiniai sprendimai mišrinti medynus pasiteisino (Trapėnaitis, 2004).
PUNIOS MIŠKO AIKŠČIŲ DYDŽIO ĮTAKA TAURIŲJŲ ELNIŲ (Cervus elaphus) ELGSENAI
Gyvūnų stebėjimo kameros leidžia stebėti ir analizuoti laukinių žvėrių elgesį natūralioje aplinkoje jų netrikdant. Punios šile šiam tikslui buvo įrengtos 24 vaizdo kameros. Jos buvo strategiškai išdėstytos skirtingo dydžio miško aikštėse. Tyrimo tikslas – įvertinti miško aikščių dydžio įtaką tauriųjų elnių (Cervus elaphus) elgsenai, remiantis fotospąstų (lot. camera traps) duomenų analize. Tyrimo metu nustatytos tauriųjų elnių lankymosi skirtingo dydžio miško aikštėse tendencijos. Gauti rezultatai rodo, kad tauriųjų elnių elgsena Punios miške priklauso nuo atvirų erdvių dydžio: mažesnėse aikštelėse dažniau fiksuotas šių žvėrių praėjimas, o vidutinio ir didesnio dydžio aikštėse dažniau stebėtas elnių maitinimasis ir epizodiškai registruota rujai būdinga elgsena. Atsižvelgiant į tyrimo rezultatus, tikslinga juos taikyti miško tvarkymo ir buveinių formavimo praktikoje, optimizuojant miško aikštelių dydį bei jų išdėstymą, siekiant sudaryti palankesnes sąlygas tauriesiems elniams.
PAPROSTOJO ĄŽUOLO (QUERCUS ROBUR L.) EVOLIUCINIŲ LINIJŲ SĄSAJOS SU GILIŲ MORFOMETRINIAIS POŽYMIAIS
Siekiant išsaugoti ir atkurti paprastojo ąžuolo (Quercus robur L.) medynus Lietuvoje bei išsaugoti Lietuvos ąžuolynų autochtoninį genofondą, reikalingi išsamūs haplotipinių (motininės) kilmių sąsajų su morfometriniais požymiais tyrimai. Šio tyrimo tikslas – ištirti paprastojo ąžuolo GPO gilių morfometrinių požymių skirtumus, remiantis cpDNR žymenimis. Tyrimo metu buvo vertinamos paprastojo ąžuolo gilių morfometrinių požymių sąsajos su haplotipais bei su Lietuvos miškų gamtiniais rajonais. Tyrimui gilės surinktos nuo 39 skirtingų paprastojo ąžuolo klonų Josvainių ąžuolų GPO klonų rinkinyje (iš viso 1560 gilių). Haplotipų ištyrimui naudoti 3 cpDNR mikrosatelitų lokusai (haplotipuoti 39 medžiai). Statistinei duomenų analizei atlikti taikyti 3 metodai: Dispersinė analizė (ANOVA), Tukey (HSD) ir Chi-kvadrato testas. Rezultatai parodė, kad gilių morfometriniai požymiai reikšmingai skiriasi, priklausomai nuo ąžuolo cpDNR haplotipinės (motininės) kilmės. Reikšmingai savo ilgiu ir pločiu išsiskiria itališkos haplotipinės kilmės (H6_H1_IT ) gilės – jos yra trumpiausios ir siauriausios iš tirtų gilių. Taip pat nustatyta, kad gilių morfometriniai požymiai reikšmingai skiriasi, priklausomai nuo Lietuvos miškų gamtinio rajono. Gilės ilgiu ir pločiu reikšmingai išsiskiria Lietuvos šiaurės rytų aukštumos regionas. Šio regiono gilės yra ilgiausios ir siauriausios. Tai rodo, jog morfometriniai požymiai gali išlaikyti motininės linijos genetinę kilmę ir jai būdingus požymius bei požymiams įtakos turi augavietės aplinka ir gilės išlaiko regionui būdingus adaptacinius požymius.
FEASIBILITY OF USING LITHUANIAN FOREST DATA FOR SUPPORTING EU FOREST HABITAT ASSESSMENT IN THE CONTEXT OF CLOSER-TO-NATURE FOREST MANAGEMENT
The decline of biodiversity and the degradation of forest habitats remain among the most significant environmental challenges in Europe. The European Union Habitats Directive and the Natura 2000 network require the identification and monitoring of habitats of Community importance. However, traditional field-based habitat inventory methods are often time-consuming and resource-intensive. This study evaluates the feasibility of using Lithuanian national forest stand data for the identification of EU forest habitats and the differentiation of their conservation status within the context of closer-to-nature forest management. The research was conducted using forest stand inventory data from the Šimoniai Forest area. Habitat distribution, ecological condition classes, and structural forest indicators were analysed. The results revealed that habitat type 9010 (Western taiga) is dominant, accounting for nearly 40% of the analysed habitats. The analysis also showed that larger habitat patches tend to be associated with better ecological condition and that stand age correlates with habitat conservation status. The findings indicate that national forest inventory data can serve as an additional tool for habitat identification and conservation status assessment. The study contributes to the development of methodological approaches for more effective use of existing forest data in biodiversity conservation and the implementation of closer-to-nature forest management practices.
KARPOTŲJŲ BERŽŲ (Betula pendula Roth.) STIEBŲ TŪRIO PRIKLAUSOMYBĖ NUO SKERSMENS KRŪTINĖS AUKŠTYJE IR MEDŽIO AUKŠČIO
Šiame tyrime vertintas karpotųjų beržų (Betula pendula Roth.) stiebo tūris pagal sekcinius stiebo matavimus. Analizei naudoti 130 medžių duomenys, iš viso apdorota 1595 matavimo įrašai. Prieš kirtimą nustatytas skersmuo ties šaknies kakleliu ir skersmuo 1,3 m aukštyje, o po kirtimo atlikti sekciniai stiebo matavimai. Stiebo tūris apskaičiuotas taikant nupjauto kūgio formulę, o palyginimui naudotas Huberio metodas. Sudaryti keturi stiebo tūrio modeliai: modelis pagal skersmenį 1,3 m aukštyje, modelis pagal medžio aukštį, daugialypės tiesinės regresijos modelis ir logaritminis modelis. Nustatyta, kad vidutinis stiebo tūris, apskaičiuotas pagal nupjauto kūgio formulę, siekė 0,440 m³, o pagal Huberio metodą – 0,438 m³. Didžiausią tikslumą parodė logaritminis modelis (R² = 0,9876), o pagal nupjauto kūgio formulę ir Huberio metodą apskaičiuoti tūriai praktiškai sutapo.
PRODUKTYVIAUSIŲ BRĘSTANČIŲ KRETINGOS RP PUŠYNŲ (PINUS SYLVESTRIS L.) ĮVERTINIMAS
Šiame straipsnyje analizuojami produktyviausi bręstantys paprastosios pušies (Pinus sylvestris L.) medynai Kretingos regioninio padalinio valstybiniuose miškuose. Tyrimo tikslas – įvertinti šių pušynų dendrometrinius rodiklius, medynų struktūrą, kokybinius medžių požymius ir medyno tūrį, palyginant kultūrinės ir savaiminės kilmės medynus. Tyrimai atlikti dešimtyje 90–100 metų amžiaus grynų pušynų Darbėnų, Palangos ir Šernų girininkijose. Kiekviename sklype įrengtos apskaitos aikštelės, kuriose nustatyti visų pirmojo ardo medžių skersmenys krūtinės aukštyje, o atrinktiems modeliniams medžiams išmatuoti aukščiai. Taip pat vertinti kokybiniai medžių rodikliai – priklausomybė Krafto klasėms, stiebo tiesumas, dviviršūniškumas ir pasvirimas. Tyrimo rezultatai parodė, kad tiriami pušynai pasižymi dideliais vidutiniais skersmenimis ir aukščiais, būdingais aukšto boniteto bręstantiems medynams. Skersmenų struktūroje vyrauja vidutinio ir didelio skersmens medžiai. Kultūrinės kilmės pušynai pasižymi tolygesne struktūra nei savaiminiai. Medynų tūrio analizė parodė, kad tirtuose sklypuose sukaupti dideli medienos kiekiai hektare. Dauguma medžių pasižymi gera stiebo forma ir gera sanitarine būkle, todėl galima teigti, kad produktyviausi Kretingos regioninio padalinio bręstantys pušynai pasižymi palankiomis augimo sąlygomis ir dideliu produktyvumo potencialu.
POMIŠKIO GAUSUMO ANALIZĖ PRIENŲ RP MAUMEDYNUOSE
Šiame tyrime buvo analizuojamas pomiškio gausumas 40-yje Prienų regioninio padalinio maumedynų (30–60 m. amžiaus, 0,5–1,0 skalsumo, Lc, Nb, Nc ir Nd augavietėse). Vertinta pomiškio gausa ir jos ryšys su medyno dendrometriniais parametrais: skalsumu, medžių kiekiu, II ardo skalsumu, trako tankiu ir augavietės tipu. Duomenys apdoroti „MS Excel“ ir „Statistica“ programomis. Tyrimas parodė, kad pomiškio gausumui tiriamuose maumedynuose statistiškai reikšmingą įtaką turėjo augavietės tipas, medyno amžius ir mišrumas. Didžiausia pomiškio gausa nustatyta normalaus drėgnumo derlingose (Ndp) augavietėse (iki 2 tūkst. vnt./ha). Pagal medyno amžių didžiausias gausumas fiksuotas 45 metų amžiaus medynuose (apie 1,45 tūkst. vnt./ha), o vyresniuose medynuose stebima mažėjimo tendencija. Taip pat nustatyta, kad grynuose maumedynuose pomiškio gausa yra apie 2,3 karto didesnė nei mišriuose. Medyno skalsumas, medyno tankumas ir antrojo ardo tankumas statistiškai reikšmingos įtakos pomiškio gausumui neturėjo.
MEDŽIOKLĖS TEISĖS SISTEMA LIETUVOJE IR VOKIETIJOJE: STRUKTŪRA, SUBJEKTAI IR VALDYMO PRINCIPAI
Straipsnyje analizuojamos Lietuvos ir Vokietijos medžioklės teisinio reguliavimo sistemos, siekiant atskleisti jų struktūrinius ir funkcinius skirtumus bei panašumus. Tyrime nagrinėjama teisinės hierarchijos sandara, medžioklės teisės subjektų statusas, medžiotojo bilieto institutas ir medžiojamųjų gyvūnų rūšių, medžioklės terminų ir limitų reglamentavimas. Tyrimas grindžiamas dokumentų analizės, lyginamosios analizės, loginės analizės ir apibendrinimo metodais. Dokumentų analizės metodas taikomas vertinant nacionalinius ir Europos Sąjungos teisės aktus, leidžiančius identifikuoti teisinio reguliavimo turinį ir struktūrą. Lyginamosios analizės metodu, taikant funkcinį požiūrį, lyginami Lietuvos ir Vokietijos teisiniai sprendimai analogiškoms medžioklės valdymo problemoms spręsti. Tyrimo rezultatai rodo, kad Lietuvos centralizuotas reguliavimo modelis pasižymi norminiu aiškumu, o Vokietijos federalinė sistema – didesniu regioniniu lankstumu, leidžiančiu jautriau reaguoti į ekologines ir administracines sąlygas.
STIRNŲ (CAPREOLUS CAPREOLUS) KŪNO MORFOMETRINIŲ PARAMETRŲ ĮTAKA RAGŲ KOKYBEI
Išoriniai stirninų fenotipiniai požymiai gali atspindėti individų fizinę būklę ir gyvenamosios aplinkos kokybę. Stipresni, sveikesni patinai augina stambesnius, geriau išsivysčiusius ragus. Ragų kokybė dažniausiai siejama su jų matmenų rodikliais. Pasaulyje yra atlikta tyrimų, kuriuose tirta stirninų ragų priklausomyė nuo kūno morfometrinių matmenų. Lietuvoje taip pat buvo daromi panašūs tyrimai, tačiau nėra labai išsamiai tyrinėta ragų matmenų priklausomybė nuo kūno morfometrinių bei kaukolės kraniometrinių parametrų, todėl šis tyrimas yra aktualus ir inovatyvus siekiant įvertinti šią priklausomybę. Todėl tyrimui iškeltas tikslas – ištirti stirnų (Capreolus capreolus) kūno morfometrinių ir kraniometrinių parametrų įtaką ragų kokybei. Stirninų kūno morfometriniai matmenys VDU ŽŪA Mokslo ir medžioklės ploto vienetuose pradėti matuoti 2016 m., o pradėjus šį tyrimą matavimai buvo toliau tęsiami. Nuvirus kaukoles buvo nustatomas individų amžius, išmatuojami ragų parametrai ir kaukolės kraniometriniai parametrai. Vėliau šie duomenys buvo lyginami tarpusavyje. Nustatyta, kad stirninų amžius turėjo statistiškai reikšmingą įtaką kai kuriems morfometriniams, kraniometriniams ir ragų parametrams. Taip pat ištirta, kad morfometriniai, kraniometriniai ir ragų parametrai tarp I bei II medžioklės plotų vienetų statistiškai reikšmingai nesiskyrė.
STAMBIŲJŲ ŽINDUOLIŲ GAIŠENŲ APTIKIMAS IR PANAUDOJIMAS MAITĖDŲ MITYBOJE
Gaišenos yra svarbus energijos ir maisto medžiagų šaltinis įvairiems organizmams bei atlieka reikšmingą vaidmenį medžiagų apytakoje ekosistemose. Nors pasaulyje ši tema yra tyrinėta, tačiau Lietuvoje nėra atlikta tyrimų apie gaišenas ir jų suvartojimą. Šio tyrimo tikslas – ištirti stambiųjų žinduolių gaišenų panaudojimą gaišenomis mintančių gyvūnų mityboje. Tyrimai buvo atlikti 2023–2024 m. Jurbarko rajone esančioje Karšuvos girioje ir Varnaitinės miške. Tyrimo vietose buvo dedamos europinių stirnų gaišenos ir stirnų arba tauriųjų elnių viduriai, o gyvūnų lankymasis prie maitos fiksuotas naudojant vaizdo stebėjimo kameras. Per visą tyrimo laikotarpį Karšuvos girioje užfiksuoti 1523 gyvūnų apsilankymai prie maitos, o Varnaitinės miške – 2881. Varnaitinės miške nustatyta 13 gyvūnų rūšių, o Karšuvos girioje – 9 rūšys. Tyrimo metu analizuota gyvūnų rūšinė sudėtis, jų išbuvimo prie maitos trukmė ir sezoniškumo, tyrimo vietos ir maitos tipo įtaka. Nustatyta, kad gyvūnų išbuvimo prie maitos trukmė statistiškai reikšmingai skyrėsi tarp rūšių, metų laikų, tyrimo vietų ir maitos tipų. Ilgiausiai gyvūnai prie maitos išbūdavo žiemą ir esant neprapjautai stirnai. Gauti rezultatai padeda geriau suprasti maitėdų vaidmenį miško ekosistemose ir gaišenų panaudojimo dėsningumus.
MEDŽIOJAMŲJŲ GYVŪNŲ SUŽEIDIMO MEŽIOKLĖJE PRIEŽASTYS IR JŲ ANALIZĖ: MEDŽIOTOJŲ APKLAUSOS REZULTATAI
Medžioklėje dažnai gali atsitikti taip, kad pašautas gyvūnas lieka sužeistas ir pabėga, tačiau jos metu neišvengiamai kyla gyvūnų gerovės klausimų. Tokiose situacijose gyvūnai gali patirti ilgalaikes kančias, kurios dažnai lieka neįvertintos. Ši problema kelia tiek etinių, tiek praktinių iššūkių medžioklės principam ir įvaizdžiui. Šio darbo tikslas – įvertinti sužeistų medžiojamųjų gyvūnų dažnumą medžioklėse, nustatyti, kokiose medžioklėse dažniausiai sužeidžiami gyvūnai, bei išanalizuoti pagrindinius veiksnius, turinčius įtakos netaikliam šūviui medžioklėje. Tyrimui atlikti buvo naudota anoniminė anketinė medžiotojų apklausa. Rezultatai parodė, kad 63,6 % respondentų nurodė, kad per pastaruosius metus yra buvę atvejų, kai medžioklės metu gyvūnas buvo sužeistas ir pabėgo. Dažniausiai buvo nurodomi elniai (30,2 %), rečiau – lapės, stirnos ir šernai (apie 10 %), o mažiausiai – briedžiai (3,1 %). Respondentų nuomone, daugiausia gyvūnų sužeidžiama medžioklės varant metu (apie 73 %), kadangi tokios medžioklės vyksta intensyviau, gyvūnai dažniausiai bėga, dažnai būna pasisukę kampu uždengiant gyvybiškai svarbius organus, todėl medžiotojui lieka mažiau laiko pasiruošti ir tiksliai nusitaikyti. Tyrimas taip pat parodė, kad pagrindiniai netaiklių šūvių veiksniai yra medžiotojo stresas (28,7 %), prastas ginklo prisišaudymas (22,5 %) ir nepakankama medžioklės praktika (20,2 %). Taip pat įtakos gali turėti prastas matomumas, medžioklės įrangos būklė ir netinkamas šūvio kampas. Apibendrinant galima teigti, kad gyvūnų sužeidimo atvejai medžioklėje yra susiję su įvairiais veiksniais, todėl siekiant juos sumažinti svarbu skirti daugiau dėmesio medžiotojų praktiniam pasirengimui, tinkamam ginklų prisišaudymui bei medžioklės sąlygų įvertinimui.
SUMEDŽIOTŲ VILKŲ KŪNO PARAMETRAI IR SVEIKATINGUMAS LIETUVOS TERITORIJOJE
Tyrimo metu buvo nustatyti ir išanalizuoti 2018–2019 – 2023–2024 metų medžioklės sezonų metu Lietuvos teritorijoje sumedžiotų vilkų morfofiziologinių bioindikatorių parametrai. Sumedžiotų vilkų kaukolės buvo matuotos slankmačiu. Sumedžiotų vilkų kūnai pasverti. Registruotos kūno traumos, užsikrėtimas niežinėmis erkėmis. Duomenų analizės metu nustatyta, kad sumedžiotų vilkų kaukolių parametrai, priklausomai nuo lyties, akivaizdžiai skyrėsi. Dažnu atveju kaukolės ilgio ir pločio parametrai toje pačioje amžiaus grupėje, lyginant tarp patinų ir patelių, persidengė tik neženkliai arba visai nepersidengė. Didžioji dauguma vilkų buvo standartinio kūno svorio, priklausomai nuo lyties ir amžiaus grupės. Suaugę patinai vidutiniškai svėrė 45 kg, patelės – 34 kg. Didžioji dalis pirmamečių patinų ir patelių jauniklių svėrė 26–30 kg. Įvairias kūno traumas turėjo 4,2 % visų sumedžiotų vilkų. Dažniausiai pasitaikančios traumos buvo priekinių ir užpakalinių galūnių. Tarp sumedžiotų vilkų, turintys užsikrėtimo niežinėmis erkėmis požymių, buvo 16,4 % vilkų, tačiau užsikrėtimas niežinėmis erkėmis nebuvo tolygiai pasiskirstęs visoje šalies teritorijoje. Dažniausiai niežinėmis erkėmis užsikrėtę vilkai buvo sumedžioti Vilniaus r. (42,5 %), Zarasų r. (40,0 %), Kauno r. (37,5 %), Ignalinos r. sav. (35,1 %). Per visą tyrimo laikotarpį (2018–2019 – 2023–2024 m.) nebuvo užregistruotas nei vienas atvejis, kad vilkas būtų užsikrėtęs pasiutligės virusu.
MEDŽIOKLĖS TEISINIO REGLAMENTAVIMO YPATUMŲ PALYGINIMAS LIETUVOJE, LENKIJOJE, VOKIETIJOJE, ŠVEDIJOJE IR SUOMIJOJE
Teisinis medžioklės reglamentavimas turi svarbią reikšmę aplinkosaugos ir tvaraus gamtos išteklių naudojimo kontekste. Ši sritis apima medžiotojų, žemės savininkų, ūkininkų, aplinkosaugos organizacijų bei visuomenės interesus, kurie dažnai yra prieštaringi ir tampa pagrindine įvairiapusių konfliktų priežastimi. Tokiu atveju teisinis medžioklės reglamentavimas tampa svarbia valdymo priemone, kuria siekiama užtikrinti ekologinę pusiausvyrą ir racionalų laukinės faunos naudojimą. Tyrimo tikslas – palyginti teisinę medžioklės sistemą ir nustatyti pagrindinius medžioklės reglamentavimo modelius. Tyrime taikyti lingvistinis, sisteminis ir lyginamasis metodai. Atliktas tyrimas rodo, kad pasirinktose Europos valstybėse yra taikomi skirtingi medžioklės teisinio reglamentavimo modeliai. Lietuvoje medžioklės teisė yra pagrįsta valstybiniu modeliu, kai medžioklės teisę suteikia valstybė. Lenkijoje yra taikomas mišrus reglamentavimo modelis, turintis valstybinio ir decentralizuoto (bendruomeninio) reguliavimo modelio savybių. Vokietijoje medžioklės teisė priklauso žemės nuosavybę turintiems asmenims, o Švedijoje ir Suomijoje vyrauja nuosavybės modeliu grindžiama sistema, kurioje derinami valstybinio ir nuosavybės modelio elementai. Palyginus skirtingų Europos valstybių medžioklės teisinio reglamentavimo modelius, Lietuvos teisinis reguliavimas yra labiausiai nutolęs nuo nuosavybės modelio, todėl žemės savininko vaidmuo medžioklės kontekste yra labiausiai ribotas.
BRIEDŽIO (ALCES ALCES L.) RAGO KOTO IR KELMELIO MORFOMETRINIŲ PARAMETRŲ PRIKLAUSOMYBĖ NUO AMŽIAUS
Šiame tyrime nagrinėjama briedžio (Alces alces L.) ragų morfometrinių parametrų – rago koto ir kelmelio apimčių – priklausomybė nuo amžiaus ir jų taikymo galimybės amžiaus nustatymui. Analizuoti 1,5–12,5 metų amžiaus briedžių patinų duomenys. Duomenų analizėje taikyta aprašomoji statistika ir dispersinė analizė (ANOVA). Nustatyta, kad rago koto apimties skirtumai tarp vyresnių amžiaus grupių dažnai nėra statistiškai reikšmingi. Tuo tarpu kelmelio apimties atveju nustatyti statistiškai reikšmingi skirtumai tarp daugumos amžiaus grupių (p < 0,05), ypač tarp jaunesnių ir vidutinio amžiaus individų. Gauti rezultatai rodo, kad kelmelio apimtis yra tinkamesnis morfometrinis rodiklis briedžių amžiaus nustatymui nei rago koto apimtis.
MAŽŲJŲ MUSINUKIŲ (FICEDULA PARVA) GAUSA IR BUVEINIŲ PASIRINKIMAS VAKARŲ LIETUVOJE
Remiantis moksliniais tyrimais manoma, kad mažųjų musinukių populiacija Lietuvoje mažėja. Šiai paukščių rūšiai turėtų būti steigiamos Paukščių apsaugai svarbios teritorijos (PAST), tačiau vis dar trūksta duomenų apie mažųjų musinukių populiaciją ir jų pasiskirstymą skirtinguose Lietuvos regionuose. Todėl šio tyrimo tikslas – ištirti, kokie veiksniai lemia mažosios musinukės veisimosi vietų pasirinkimą Šilutės ir Tauragės rajonuose. Šiuose rajonuose buvo atrinkti 38 tyrimo plotai, kuriuose buvo atliktos mažųjų musinukių apskaitos. Lauko darbai buvo atlikti paukščių veisimosi metu, gegužės–birželio mėnesiais. Apskaitos buvo atliekamos vienkartiniu apsilankymo metodu, tyrimo teritoriją išvaikščiojant kas 150–200 m. Mažoji musinukė buvo identifikuota pagal giesmę ir jos radavietės informacija aprašyta specialioje lentelėje, kurioje buveinė įvertinta pagal įvairius rodiklius. Iš viso buvo aptikta 40 mažųjų musinukių porų – 6 iš jų – už tyrimo barelio ribos. Išanalizavus surinktus duomenis nustatyta, kad mažųjų musinukių vidutinė gausa Šilutės r. – 0,88 poros/barelyje, o Tauragės r. – 0,93 poros/barelyje. Taip pat pastebėta tendencija, kad mažosios musinukės buveinėse vyravo bręstantys ir brandūs, aukštesni bei didesnio skersmens medynai, kuriuose dominavo paprastoji eglė, karpotasis beržas ir drebulė. Nepaisant pastebėtų tendencijų, buveinių charakteristika statistiškai reikšmingos įtakos rūšies gausai neturėjo.
MIKROKAPSULIUOTŲ BRAŠKIŲ SULČIŲ FIZIKINĖS SAVYBĖS
Mikrokapsuliuotos braškių sultys buvo gautos liofilizacijos būdu, naudojant maltodekstriną ir inuliną skirtingomis koncentracijomis (10–25 proc.). Tyrimo tikslas – įvertinti mikrokapsuliuotų braškių sulčių miltelių fizikines savybes (piltinę masę, išeigą, rehidratacinį santykį ir spalvines charakteristikas) bei nustatyti kapsuliuojančių medžiagų rūšies ir koncentracijos įtaką šiems rodikliams. Duomenys analizuoti taikant dispersinę analizę (ANOVA), statistiškai reikšmingus skirtumus vertinant esant p ≤ 0,05. Tyrimo rezultatai parodė, kad mikrokapsuliuotų braškių sulčių miltelių piltinės masės statistiškai reikšmingi skirtumai tarp skirtingų maltodekstrino ir inulino koncentracijų nenustatyti. Didėjant kapsuliuojančių medžiagų koncentracijai nustatyta kapsuliuotų miltelių išeigos didėjimo tendencija, o didžiausios vertės (apie 24–25 proc.) gautos mėginiuose su 25 proc. maltodekstrino arba inulino priedu. Priešingai, didėjant kapsuliuojančių medžiagų koncentracijai, rehidratacinis santykis mažėjo, kas siejama su didesniu sausųjų medžiagų kiekiu ir mažesniu miltelių tirpumu. Spalvos analizė CIE Lab* sistemoje parodė, kad didėjant kapsuliuojančių medžiagų koncentracijai statistiškai reikšmingai didėjo miltelių šviesumo (L*) vertės, o raudonumo (a*) ir geltonumo (b*) reikšmės mažėjo. Didžiausios L* vertės nustatytos naudojant 25 proc. kapsuliuojančių medžiagų, ypač taikant inuliną, kuris sudarė šviesesnius miltelius nei maltodekstrinas. Gauti rezultatai rodo, kad kapsuliuojančių medžiagų rūšis ir koncentracija reikšmingai veikia mikrokapsuliuotų braškių sulčių miltelių fizikines savybes bei jų technologinį pritaikomumą.
FOTOSINTEZĖS PIGMENTŲ DINAMIKA SKIRTINGU LAIKU SKINTUOSE VALGOMOJO BATATO (IPOMOEA BATATAS L.) LAPUOSE
Šio tyrimo tikslas – įvertinti skynimo laiko ir veislės įtaką fotosintezės pigmentų kiekiui valgomojo batato (Ipomoea batatas L.) lapuose. Tyrime tirti trijų valgomųjų batatų veislių 'Morado', 'Tainung 65' ir 'O'Henry' lapai. Jie buvo skinami liepos, rugpjūčio ir rugsėjo mėnesiais. Chlorofilas a, chlorofilas b, bendras chlorofilų (a+b) kiekis ir bendras karotenoidų kiekis lapuose nustatytas spektrofotometriniu metodu. Rezultatai parodė, kad tiek skynimo laikas, tiek veislė turėjo esminės įtakos tirtų pigmentų kiekiui (p < 0,05). Didžiausiu chlorofilų (a, b ir a+b) kiekiu pasižymėjo liepos mėnesį skinti veislės 'Morado' lapai. Mažiausias šių pigmentų kiekis visą tyrimo laikotarpį nustatytas 'Tainung 65' lapuose, lyginant su kitų tirtų veislių lapais. Rugsėjo mėn. skintuose visų veislių lapuose nustatytas chlorofilų (a, b ir a+b) kiekio sumažėjimas, rodantis fotosintezės sistemos pokyčius ir lapų senėjimo procesus. Liepos mėnesį skintuose 'Tainung 65' lapuose nustatytas esmingai didžiausias bendras karotenoidų kiekis, o esmingai mažiausias – 'Morado' lapuose, skintuose tą patį mėnesį. Visą tyrimo laikotarpį didžiausias šių pigmentų kiekis buvo 'Tainung 65' lapuose. Remiantis gautais rezultatais, galima teigti, kad skynimo laikas ir veislė yra svarbūs veiksniai, lemiantys pigmentų kaupimąsi valgomųjų batatų lapuose. Gauti duomenys prisidės prie geresnio batatų lapų fotosintezės sistemos pažinimo ir bus naudingi vertinant šios žaliavos biocheminę vertę.
BIOLOGIŠKAI AKTYVIŲ MEDŽIAGŲ KITIMAS JOGURTE LAIKYMO METU
Tyrimų metu buvo nustatoma, kaip keičiasi biologiškai aktyvios medžiagos jogurte laikymo metu, pasirinkti trys laikymo periodai – 24 val., 1, 2 ir 3 savaitės. Tyrimo objektas – jogurtas, praturtintas sausmedžio ir šilauogių uogų tyrėmis. Jogurto tyrimai buvo atlikti 2025 m. Vytauto Didžiojo universiteto Žemės ūkio akademijos Agronomijos fakulteto Augalų biologijos ir maito mokslų katedros Maisto žaliavų kokybės tyrimų bei Žemės ir miškų jungtinių tyrimų atviros prieigos centro Augalinių žaliavų kokybės laboratorijose. Jogurto mėginiuose nustatytas bendras fenolinių junginių, bendras antocianinų kiekiai, DDPH ir spalvų pokyčiai. Atliktų tyrimų rezultatai parodė, kad reikšmingai didžiausias bendras fenolinių junginių kiekis nustatytas jogurte su sausmedžio uogų tyre po 1 savaitės laikymo, o esmingai didžiausias bendras antocianinų kiekis nustatytas jogurte su sausmedžio uogomis po 2 savaičių laikymo. Įvertinus DDPH pokyčius, tyrimų rezultatai parodė, kad jogurto su sausmedžio uogų tyre, laikyto 24 val., antioksidancinis aktyvumas buvo didžiausias. Atlikti tyrimai parodė, kad esmingai didžiausias raudonos spalvos intensyvumas buvo jogurto su sausmedžio uogų tyrės priedu, taip pat jogurtuose su sausmedžio uogų tyre gauti reikšmingi mėlynos spalvos (b*) intensyvumo pokyčiai. Esmingai didžiausias geltonos spalvos intensyvumas buvo jogurte su šilauogių priedu, o ir mėlynos spalvos intensyvumas jogurte su sausmedžio uogų priedu gautas praėjus 24 val. nuo pagaminimo.
VEISLĖS IR DŽIOVINIMO TEMPERATŪROS ĮTAKA BUROKĖLIŲ TRAŠKUČIŲ CHEMINEI SUDĖČIAI
Tyrimo metu buvo lyginama trijų skirtingų burokėlių veislių baltųjų 'Avalanche', geltonųjų 'Boldor' ir raudonųjų 'Cylindra' – džiovintų traškučių cheminė sudėtis. Atsižvelgiant į tai, kad džiovinti burokėlių traškučiai gali būti laikomi sveikesne tradicinių užkandžių alternatyva, jų cheminės sudėties tyrimai yra moksliškai pagrįsti ir aktualūs. Džiovintuose burokėlių traškučiuose, taikant standartinius metodus, nustatyti cheminės sudėties rodikliai: sausųjų medžiagų, baltymų ir ląstelienos kiekiai. Atlikus džiovintų burokėlių traškučių cheminės sudėties rodiklių vertinimą, nustatyta, kad sausųjų medžiagų kiekis statistiškai reikšmingai didžiausias buvo 'Avalanche' veislės traškučiuose, džiovintuose 50 °C temperatūroje. Ta pati veislė pasižymėjo ir didžiausiu ląstelienos kiekiu. Tuo tarpu baltymų kiekis reikšmingai didesnis nustatytas 'Cylindra' ir 'Boldor' veislių traškučiuose, taip pat džiovintuose 50 °C temperatūroje.
KVIETINĖS RAUGO DUONOS SU BALTYMINIU PRIEDU FIZIKINĖS SAVYBĖS
Augaliniai baltymai vis dažniau naudojami kepinių maistinės vertės padidinimui. Atlikus tyrimą įvertintos kvietinės raugo duonos su 20, 30 ir 40 proc. avinžirnių ir žaliųjų lęšių miltų priedu fizikinės savybės: duonos minkštimo ir plutos spalva bei tekstūra, duonos akytumas. Atliktų tyrimų rezultatai parodė, kad didėjant ankštinių miltų kiekiui duonoje, ryškėjo jos spalvos pokyčiai, mažėjo akytumas ir didėjo minkštimo tankis, lyginant su kontrolinio varianto duona. Avinžirnių ir žaliųjų lęšių miltai pasižymėjo nevienodu poveikiu duonos struktūros formavimuisi, o nustatyti skirtumai siejami su jų sudėties ypatumais ir baltymų sąveika fermentacijos metu, turinčia įtakos glitimo tinklo formavimuisi. Didžiausi fizinių savybių pokyčiai nustatyti esant 40 proc. ankštinių miltų priedui, kai raugo duonos struktūra tapo tankesnė ir mažiau porėta. Optimaliomis fizinėmis savybėmis išsiskyrė kvietinė raugo duona su 20 proc. ankštinių miltų priedu. Gauti tyrimo rezultatai rodo, kad ankštiniai miltai gali būti naudojami kvietinės raugo duonos gamyboje, tačiau būtina parinkti optimalų jų kiekį, siekiant išlaikyti balansą tarp maistinės vertės ir technologinio stabilumo bei produkto kokybės.
CITRINŲ (CITRUS LIMON L.) ŽIEVELIŲ EKSTRAKTO POVEIKIS ARBATOS VYNO CHEMINEI SUDĖČIAI IR ANTIOKSIDACINIAM AKTYVUMUI
Atliktas tyrimas apie citrinų (Citrus limon L.) žievelių ekstrakto skirtingo kiekio poveikį žaliosios ir juodosios arbatos vynams, kuris aktualus vertinant natūralių augalinės kilmės priedų poveikį fermentuotiems gėrimams, didinant biologiškai aktyvių junginių kiekį ir antioksidacines savybes bei skatinant tvarų žaliavų panaudojimą gamyboje. Arbatos vynas gamintas fermentacijos būdu, naudojant žaliąją arbatą „Green Snail“ (Bi Luo Chun) ir juodąją arbatą „Golden Snail“ (Jin Luo) kaip pagrindines žaliavas. Citrinų žievelių ekstraktas įterptas skirtingomis koncentracijomis, siekiant įvertinti jo poveikį gėrimo bioaktyvių junginių sudėčiai. Tyrimo metu spektrofotometriniu metodu nustatytas bendras fenolinių junginių ir flavonoidų kiekis, o antioksidacinis aktyvumas įvertintas DPPH laisvųjų radikalų surišimo metodu. Rezultatai parodė, kad juodosios arbatos vyno mėginiai, į kuriuos buvo pridėta citrinų žievelių ekstrakto, ypač 50 ml, turėjo padidėjusį fenolinių junginių kiekį (79,7 mg 100 g1 SM), flavonoidų kiekį (27,93 mg 100g1 SM) ir antioksidacinį aktyvumą, palyginti su kontrole. Tuo tarpu žaliosios arbatos vyno mėginiuose fenolinių junginių kiekis ir antioksidacinis aktyvumas šiek tiek sumažėjo po citrinų žievelių ekstrakto pridėjimo, nors flavonoidų kiekis šiek tiek padidėjo. Juodosios arbatos vyno mėginys su 50 ml citrinų žievelių ekstrakto reikšmingai skyrėsi nuo kitų mėginių. Rezultatai rodo, kad citrinų žievelių ekstraktas gali padidinti biologiškai aktyvių junginių kiekį ir antioksidacinį aktyvumą fermentuotuose gėrimuose, tačiau poveikis priklauso nuo arbatos rūšies: juodosios arbatos vynuose poveikis teigiamas, o žaliosios arbatos vynuose – šiek tiek neigiamas.