SOTER: Journal of Religious Science / SOTER: religijos mokslo žurnalas
eISSN 2335–8785, ISSN 1392–7450, DOI 10.7220/2335-8785 Leidimo metai: 1924–1939, 1999– Periodiškumas: 4 numeriai per metus Kalbos: lietuvių, anglų, prancūzų, vokiečių, italų, lenkų, ispanų Temos: Religijos studijos, teologija, religijos mokslai Mokesčiai: Nėra Atviroji prieiga: CC BY 4.0
Tomas Akvinietis „Summa Theologiae“. „Secunda secundae“ dalis. 47 klausimas, 5–8 skyriai
Autorių teisės (c) 2026 Lina Šulcienė (Vertėjas (-a)) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Sutartinis Valstybės ir Bažnyčios teisinių santykių reguliavimas: kanoninės santuokos atvejis
Straipsnyje analizuojamas kanoninės santuokos pripažinimas Lietuvoje, nagrinėjant konstitucinius, sutartinius ir ordinarinės teisės aspektus. Tyrime taikomi sisteminis, lyginamasis ir teleologinis teisės aiškinimo metodai, taip pat užsienio teisės doktrinoje išplėtotas kriterijais grindžiamas metodas, leidžiantis išskirti tris religinės santuokos analizės ir pripažinimo aspektus: 1) steigiamąjį, 2) transkripcijos ir 3) procesinį. Pagrindžiama, kad kanoninės santuokos konstitucinis pripažinimas turi būti vertinamas platesniame tradicinių religinių bendruomenių pripažinimo kontekste. Skirtingų religinių tradicijų doktrina ir vidaus teisės normos lemia nevienodą religinės santuokos turinį bei teisines pasekmes, todėl vienodas įstatyminis reguliavimas ne visada užtikrina proporcingą viešojo intereso ir religinių bendruomenių autonomijos pusiausvyrą. Tyrimo naujumas grindžiamas sutartinio valstybės ir religinių bendruomenių santykių modelio išplėtimu už klasikinio konkordato ribų, įtraukiant procesinius aspektus bei mediacijos taikymo kanoniniuose ginčuose galimybes. Daroma išvada, kad sutartinis modelis leidžia subalansuoti valstybės interesus, religinių bendruomenių autonomiją ir asmenų teises bei gali būti taikomas ne tik pripažįstant kanoninę santuoką, bet ir vertinant kitus valstybės ir Bažnyčios santykių reguliavimo aspektus.
Bažnytinė teisė ir socialinis Bažnyčios mokymas
Autorių teisės (c) 2026 Marius Venskus https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Laisvas informuotas sutikimas vaisingumo klinikose: „in vitro fertilization“ (IVF) procedūras patyrusių ir Kreitono metodo mokytojo konsultacijos ieškojusių sutuoktinių atvejo tyrimas
Šiame straipsnyje pateikiamas kokybiniu giluminiu interviu grįstas atvejo tyrimas, kuriame nagrinėjama, kaip Lietuvos vaisingumo klinikos užtikrina privalomą laisvą ir informuotą pacientų sutikimą prieš in vitro apvaisinimo (IVF) procedūras. Tyrime remiamasi Lietuvos teisine baze – pacientų teisių ir žalos sveikatai atlyginimo įstatymu bei Pagalbinio apvaisinimo įstatymu, kuriuose nustatyta, kokia informacija turi būti suteikta prieš pradedant pagalbinio apvaisinimo procedūras. Teorinė straipsnio dalis grindžiama tarptautiniu mastu pripažintais informuoto sutikimo principais, tarp jų minimi T. Beauchampʼo ir R. Faden išskirti informacinis ir sutikimo komponentai. Tyrimo dalyviai – trys asmenys (sutuoktiniai ir viena ištekėjusi moteris), kuriems 2023–2024 m. dviejose Vilniaus vaisingumo klinikose buvo atliktos IVF procedūros ir kurie vėliau kreipėsi į Kreitono modelio vaisingumo pažinimo sistemos mokytoją, norėdami pastoti natūraliai. Duomenys rinkti giluminių interviu metodu; papildomai analizuotos klinikų naudojamos rašytinės informuoto sutikimo formos. Taikant turinio analizę nustatytos šešios pacientams teikiamos informacijos kategorijos: apie pagalbinio apvaisinimo procedūrą, jos veiksmingumą, riziką moteriai, riziką vaikui, alternatyvas bei perteklinių embrionų likimą. Tyrimas parodė, kad kiekvienoje iš nustatytų kategorijų pacientams pateikta informacija buvo neišsami: sutikimo formos buvo pasirašomos prieš išsamiai jas perskaičius, klinikos darbuotojai netikrino, ar pacientai suprato pateiktą informaciją, neinformavo apie vaisingumą atkuriančios medicinos alternatyvas. Pačių dalyvių vertinimu, gauta informacija tebuvo patenkinama. Šie rezultatai atspindi platesnes tarptautines tendencijas ir rodo sisteminį informuoto sutikimo proceso nepakankamumą – sutikimas dažniau suvokiamas kaip formalumas, o ne kaip tikras dialogas tarp gydytojo ir paciento.
Autorių teisės (c) 2026 Birutė Obelenienė, Ingrida Jazgevičienė https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Klinikinė pastoracija paliatyviosios slaugos kontekste: egzistencinė parama mirštančiam pacientui ir slaugytojai
Straipsnyje analizuojama klinikinės pastoracijos vieta ir reikšmė paliatyviosios slaugos kontekste, klinikinę pastoraciją konceptualizuojant kaip egzistencinio palaikymo praktiką, orientuotą ne tik į mirštantį pacientą, bet ir į slaugytoją, profesinėje aplinkoje nuolat susiduriančią su mirtimi, kančia ir netektimi. Straipsnis grindžiamas prielaida, kad gyvenimo pabaigos situacijos iš esmės peržengia vien biomedicininio ar psichologinio aiškinimo ribas, nes jos neišvengiamai kelia egzistencinius klausimus, susijusius su gyvenimo prasme, orumu, santykiais, kaltės ir vilties patirtimis bei mirties neišvengiamumo priėmimu. Straipsnyje pirmiausia apibrėžiama klinikinės pastoracijos samprata ir nagrinėjami jos teologiniai bei antropologiniai pagrindai, pabrėžiant ryšį su holistiniu žmogaus modeliu. Parodoma, kad paliatyvioji slauga, kuria siekiama visuminės paciento priežiūros, negali būti suprantama vien kaip fizinių simptomų valdymas, bet turi apimti ir dvasinę-egzistencinę žmogaus dimensiją. Šiame kontekste klinikinė pastoracija pristatoma kaip struktūrinė praktika, galinti padėti integruoti medicininę, psichologinę ir dvasinę pagalbą. Straipsnio skyriuose analizuojami mirštančio paciento dvasiniai poreikiai – prasmės paieška, santykių peržiūra, atleidimo ir susitaikymo siekis, taip pat aptariama slaugytojos profesinė ir egzistencinė patirtis, kurią formuoja nuolatinis buvimas mirties akivaizdoje. Analizuojant Lietuvos sveikatos priežiūros kontekstą, atskleidžiamas klinikinės pastoracijos praktikos fragmentiškumas ir jos dažnas redukavimas iki religinių patarnavimų, o tai riboja galimybes nuosekliai ir sistemiškai atliepti tiek paciento, tiek slaugytojos dvasinius poreikius. Nuoseklus klinikinės pastoracijos integravimas į paliatyviosios slaugos praktiką yra būtina sąlyga siekiant užtikrinti orią paciento gyvenimo pabaigos patirtį, stiprinti slaugytojos profesinį ir egzistencinį tvarumą bei kurti humaniškesnę, į asmens visumą orientuotą sveikatos priežiūros sistemą.
Autorių teisės (c) 2026 Viktorija Platonovienė, Remigijus Oželis https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Biblinio sukūrimo teorijos samprata ir prieitys
Pradžios knygoje vaizduojamas Dievas ir Jo kuriamoji veikla, o sukūrimo pasakojimai (Pr 1–2 skyriai), kuriuose išryškinama visatos, gyvybės ir žmogaus genezės teologija, nepaisant to, kad sukūrimas nėra pagrindinė Senojo Testamento tema, laikytini fundamentaliais tekstais. Juose, atsižvelgiant į to meto mentalitetą, kultūrą ir pasaulėžiūrą, siekiama atskleisti ne tai, kaip buvo sukurtas pasaulis, gyvybė ir žmogus, bet kodėl jie buvo sukurti. Tik Dievas yra Kūrėjas ir visa ko priežastis. Jis sukūrė ir žmogų pagal savo paveikslą ir panašumą bei paskyrė savo viešpatystės bendradarbiu. Žmogaus pažinimui amžių eigoje tobulėjant, ir teologijai susiformavus kaip mokslui, buvo išvystytos keturios kreacionistinės teorijos, kuriomis siekta atsakyti į gamtos mokslų pasiekimų keliamus iššūkius. Teistinio evoliucionizmo teorija laikoma geriausiai atitinkančia šiuolaikinio mokslo keliamus iššūkius ir kartu išsaugančia fundamentalią Kūrėjo idėją, o Č. Darvino evoliucijos teorija tapo svarbiausia paskata kreacionistinės krypties tyrinėjimų atsiradimui.
Autorių teisės (c) 2026 Aušra Vasiliauskaitė, Stasys Blinstrubis https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Našlių vaidmuo ankstyvuoju patristiniu laikotarpiu: bažnytinė tarnystė ir teologinė reikšmė
Straipsnyje analizuojama, koks buvo našlių, kaip krikščionių bendruomenės narių, vaidmuo ankstyvuoju patristiniu laikotarpiu, nagrinėjant jų bendruomeninę funkciją, dvasinę tarnystę ir teologinę reikšmę. Ypatingas dėmesys skiriamas vadinamosioms „įrašytoms našlėms“, t. y. našlėms, kurios buvo oficialiai registruotos bendruomenėje ir turėjo konkrečias pastoracines bei socialines pareigas. Remiantis Bažnyčios Tėvų raštais atskleidžiama, kaip našlių gyvenimo būdas ir jų moralinis pavyzdys tapo etikos standartu bendruomenėje ir kaip jų aktyvus dalyvavimas tarnystėje per maldą, pasninką ir labdaros veiklą joms užtikrino ypatingą vietą bendruomenės dvasiniame gyvenime. „Įrašytos našlės“ buvo laikomos dvasinės brandos ir teisumo simboliais, o jų veikla laikyta teologiškai reikšminga, nusakoma „Dievo Altoriaus“ metafora. Tačiau ankstyvieji patristiniai šaltiniai liudija, kad našlėms buvo draudžiama atlikti sakramentinę tarnystę, o jų mokymo veikla buvo griežtai ribojama. Nepaisant to, „įrašytos našlės“ sudarė atskirą luomą, užėmė išskirtinę vietą ankstyvojoje Bažnyčioje ir tapo svarbia krikščionių bendruomenės dvasinio gyvenimo dalimi.
Autorių teisės (c) 2026 Vilma Šliužaitė https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Naujųjų religijos pavadinimų kilmės ir darybos ypatumai
Šiame straipsnyje kilmės ir darybos aspektu aptariami iki šiol netyrinėti naujieji religijos pavadinimai, užfiksuoti Lietuvių kalbos instituto mokslininkų nuo 2011 m. rengiamame ir nuolat pildomame „Lietuvių kalbos naujažodžių duomenyne“ (toliau – ND). Nustatyta, kad daugiausiai ND užfiksuota nelietuviškos kilmės naujųjų religijos pavadinimų – net 75,4 proc. Tai, matyt, galima sieti su tuo, kad jais įvardijamos tokios realijos ir reiškiniai, kurie būdingi kitiems kraštams ir kuriems lietuvišką atitikmenį sugalvoti gana sudėtinga, dažnu atveju – net netikslinga. Mažiau nei penktadalis pavadinimų padaryti vartojant lietuvių kalbos darybos priemones arba suteikiant jau esamam lietuviškam žodžiui naują reikšmę. Mažiausiai rasta mišrios kilmės pavadinimų – 9,2 proc. Naujųjų religijos pavadinimų atsiradimas – natūralus reiškinys, atspindintis besikeičiančią kalbą.
Autorių teisės (c) 2026 Aušra Rimkutė-Ganusauskienė https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Muzikinė Jokūbo mirties ir laidotuvių interpretacija Johanno Kuhnau biblinėje sonatoje
For his final sonata in the series of “Musikalische Vorstellung einiger biblischer Historien” (Musical Representation of Several Biblical Stories), popularly known as Biblical Sonatas, titled “Jacobs Tod und Begräbniß” (Jacob’s Death and Burial), Johann Kuhnau chose the story that concludes and, in a way, sums up the Book of Genesis (Gen. 49‒50). This episode opens the new chapter in the Old Testament, which describes how Israel has grown and transformed from just one family into the nation of twelve tribes, founded by the sons of Jacob. The new stage in the genesis of the Jewish nation and this particular episode represented in Kuhnau’s sonata are related to the series of Biblical Sonatas in two ways. First, the idea of Jacob’s death and an inevitable end of all bodily existence is represented here metaphorically as the conclusion of a musical work – the entire series of sonatas. Second, the composer employs some recognisable means of musical expression (and so-called “rhetorical figures”), which he had already used in his earlier sonatas, and musical fragments to sum up the method of rhetorical composition applied to the whole series and to create the new narrative at the same time.
Autorių teisės (c) 2026 Aleksandra Pister https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Smurtiniai nusikaltimai Katalikų Bažnyčios dvasininkų ir vienuolių tarpusavio bylose XVIII amžiuje Vilniaus pavieto pilies ir žemės teismo knygų duomenimis
Straipsnyje, remiantis Vilniaus pavieto pilies ir žemės teismo knygų duomenimis, nagrinėjama katalikų dvasininkų bei vienuolių dalyvavimo smurtiniuose nusikaltimuose Vilniaus paviete XVIII amžiuje (1717–1773) problematika. Darbe tiriamos tokio pobūdžio teisinių konfliktų statistinės tendencijos, ieškovų ir atsakovų institucinė priklausomybė, nusikaltimų rūšys bei pobūdis ir dvasininkų bei vienuolių tiesioginio dalyvavimo nusikaltimuose klausimas. Straipsnyje svarstoma, kiek dvasininkų bei vienuolių tarpusavio procesai dėl smurtinių nusikaltimų buvo identiški ir palyginami su bendromis bajorų, kaip privilegijuoto luomo atstovų, nusikalstamumo tendencijomis.
Autorių teisės (c) 2026 Domininkas Burba https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Suverenumo transcendencija ir draugo–priešo dialektika Giuseppe’s Mazzini’o (1805–1872) politinėje mintyje
Straipsnyje rekonstruojama Giuseppe’s Mazzini’o politinėje mintyje glūdinti suverenumo idėjos samprata, jos ontologija ir metafizinė reikšmė moderniai valstybei ir visuomenei. Nagrinėjama, kaip dieviškas suverenumas yra pasidalijamas su žmonėmis, koks yra šių dalybų tikslas bei prasmė. Parodoma, kas yra Dievo moralinis įstatymas ir kaip jis turi veikti bendruomenę. Aptariama galios problematika ir konfliktas, kuris kyla siekiant susigrąžinti teisę į suverenumą. Nagrinėjamas konfliktas, pasireiškiantis per „draugo“ ir „priešo“ dialektiką ir revoliuciją.
Autorių teisės (c) 2026 Aistė Deimantaitė https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Kauno katedros paskelbimas mažąja bazilika 1921 m.
Straipsnyje aptartas pirmosios Lietuvos teritorijoje mažosios bazilikos atsiradimas, šio titulo suteikimo Žemaičių (Kauno) Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus katedrai aplinkybės 1921 m. Išsiaiškinta, kad titulo suteikimo iniciatyva kilo Žemaičių kapituloje, jai pritarė tuometinis Žemaičių vyskupas Pranciškus Karevičius. Ypač daug prie šios iniciatyvos įgyvendinimo prisidėjo Lietuvos atstovas prie Apaštalų Sosto kun. dr. Jurgis Narjauskas. Mažosios bazilikos titulo suteikimas, atliktas pagerbiant 500 metų jubiliejų tuo metu šventusią Žemaičių vyskupiją, suvokiamas kaip išskirtinis popiežiaus Benedikto XV dėmesys jaunai Lietuvos valstybei ir jos pagrindinei tuometinei šventovei – Žemaičių (Kauno) katedrai. Žemaičių vyskupui P. Karevičiui šios iškilmės buvo gera proga priminti tikintiesiems Žemaičių vyskupijos istoriją, nubrėžti tolimesnes sielovados gaires.
Autorių teisės (c) 2026 Vaida Kamuntavičienė https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Lyties keitimo galimybės problema metafizinės žmogaus sąrangos požiūriu
Straipsnyje, remiantis dviem žmogaus metafizinės sąrangos modeliais – tomistiniu ir personalistiniu – ir ieškant jų dermės, analizuojama lyties keitimo galimybės problema. Tomo Akviniečio lyties kaip neatskiriamos akcidencijos samprata siejama su personalistine asmens ir jo laisvės koncepcija. Lytį priskyrus prigimties lygmeniui svarstomas asmens ir prigimties, taip pat asmens laisvės ir prigimties santykis. Prieinama prie išvados, kad žmogaus metafizinės sąrangos analizė nesuteikia argumentų lyties keitimo galimybei pagrįsti.
Autorių teisės (c) 2026 Lina Šulcienė https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Kenozė ir kūrimas: Antano Maceinos religijos filosofija
Straipsnyje nagrinėjamos kūrimo ir kenozės sąsajos Antano Maceinos religijos filosofijoje. Bandoma parodyti, jog dieviškasis kūrimas įmanomas tik tuomet, kai Dievas apriboja savo visagalybę bei didybę. Dievui save apribojant, atsiranda galimybė egzistuoti kontingentiškai būtybei, kuri yra laisva ir savarankiška. A. Maceina bet kokį Dievo veiksmą pasaulio atžvilgiu laiko kenotiniu veiksmu, todėl ir pats dieviškasis kūrimas yra kenotinis. Kurdamas pasaulį, Dievas save apriboja taip, kad šalia savęs įsteigia Nieką, o šis Niekas tampa kūrimo „medžiaga“. Jeigu Dievas savęs neapribotų, Jis negalėtų sueiti į santykį su kūrinija, kadangi tiesioginis susidūrimas su Kūrėju žmogui būtų pražūtingas. Apreiškimo metu Dievui save parodant kūriniui, šis veiksmas taip pat yra kenotinis, todėl taip pat didėja ir Dievo esmės slėpiningumas.
Autorių teisės (c) 2026 Ramūnas Boleslovas Malcius https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Humoras kaip būdas mylėti Dievą ir artimą
Straipsnyje stengiamasi reabilituoti humoro taikymą krikščioniškojoje misijoje. Tai daroma pirmiausia atskleidžiant komunikacinę Bažnyčios misijos prigimtį bei apologetikos reikšmę jai. Parodoma, kad meilė Dievui ir artimui reiškiasi ne vien darbais, bet ir žodžiais – skelbiant Gerąją Naujieną ir įtikinamai kviečiant kitus dalyvauti trejybinio Dievo, kuris yra meilė, gyvenime. Toliau pateikiamos apologijos pačiai apologetikai ir humorui, pagrindžiant, kad humoro taikymas skelbiant Evangeliją yra ne tik suderinamas su krikščioniška laikysena kito atžvilgiu, bet gali pasitarnauti ir kaip tinkamas būdas mylėti Dievą ir artimą.
Autorių teisės (c) 2026 Laurynas Jacevičius https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Postmodernios visuomenės asmens meilės sampratos antropologiniai iššūkiai jaunimui XXI amžiaus pradžioje
Susiklosčiusi istorinė situacija Lietuvoje neišvengiamai turėjo įtakos jaunimo vertybių formavimuisi. Anksčiau visapusiškas asmenybės ugdymas buvo neatsiejamas nuo dvasinių vertybių. XXI a. pradžios visuomenės situacija parodė priešingus procesus. Meilė vis dažniau suprantama pagal ekonomikos pasaulyje taikomus kriterijus: „gerai tai, kas naudinga“, žmogus renkasi tenkinti tik tuos poreikius, kurie jam malonūs. Tokie negatyvūs reiškiniai kaip atsakomybės nebuvimas, nepasitikėjimas, baimė tiek asmeniniame, tiek socialiniame gyvenime gali būti laikomi komunistinio auklėjimo pasekmėmis. Dėl tokio auklėjimo daug jaunuolių išgyveno tėvų skyrybas, patyrė per silpną moralinį auklėjimą šeimoje. Tokie jaunuoliai anksti pradeda gyventi lytinį gyvenimą, pritaria santykiams de facto. Jaunuoliai, patirdami nestabilumą meilės ir atsidavimo artimui srityje, nebeturi meilės sampratos atskaitos taškų ir pagrindų. Vis dėlto, nepaisant negatyvių apraiškų, matomi ir pozityvūs ženklai: iš naujo yra keliamas klausimas apie žmogų, meilę, gyvenimo prasmę, Dievą ir tikėjimą – tai apžvelgiama šiame straipsnyje.
Autorių teisės (c) 2026 Violeta Slepikaitė, Rimas Skinkaitis https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Tikėjimo patirtis ir praktika kaip kančios įveikos ligoje prielaida
Straipsnyje analizuojama tikėjimo patirtis ir praktika kaip prielaida kančiai ligoje priimti ir įveikti. Teoriniame lygmenyje aptariami reakcijų į ligą etapinis ir trajektorinis modeliai bei jų sąsajos su Jobo knygoje atpažįstamu bibliniu reagavimo į sukrėtimus būdu. Ligoje išgyvenamos kančios sąveika su sergančiojo tikėjimo patirtimi ir praktika analizuojama empirinio kokybinio tyrimo lygmenyje, remiantis informančių patirtimis. Paraleliai aptariami etapiniame ir trajektoriniame reakcijų į sukrėtimus (ligą, kančią, netektį) modeliuose nurodomi būdingiausi jausmai ir elgsena bei jų sąsajos ir takoskyros su bibline Jobo knygoje atpažįstama sukrėtimų įveika.
Autorių teisės (c) 2026 Živilė Advilonienė https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Kaip Dieviškoji Liturgija tapo filosofinės refleksijos objektu graikų tėvų liturgijos komentaruose
Straipsnyje analizuojama, kaip neįprastas šiuolaikinei filosofijai objektas – liturgija – tapo graikų Bažnyčios Tėvų filosofinės refleksijos tema. Aptariamas Bažnyčios Tėvų Dieviškosios Liturgijos (Eucharistijos) komentarų atsiradimo kontekstas bei istorija. Liturginių tekstų filosofiškumas aiškinamas dviem aplinkybėmis: 1) daugelis asmenų, dirbusių su liturginiais tekstais, patys buvo filosofai, gyveno filosofinį gyvenimą; 2) liturginių tekstų komentaruose išplito aleksandrietiškosios Biblijos egzegezės metodas, dėl alegorinės interpretacijos leidžiantis atitrūkti nuo pažodinės teksto prasmės ir naudoti filosofinį aiškinimą ten, kur jis atrodo netikėtas pažodinės prasmės atžvilgiu. Pateikiami pavyzdžiai iš Bažnyčios Tėvų komentarų.
Autorių teisės (c) 2026 Gintaras Sungaila https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Vakarų krikščionių požiūris į Rytų kovos menus: negatyvaus požiūrio problematika
Įvairiuose krikščionių judėjimuose esama negatyvaus požiūrio į Rytų kovos menus. Šio požiūrio atstovai mano, kad visa, kas siejasi su Rytais, yra negatyvu, tad visos orientalistinės fizinių pratimų sistemos laikomos stabmeldyste arba demonų garbinimu. Taip manančiųjų esama ir Katalikų Bažnyčioje. Negatyvus Rytų kovos menų vertinimas ne visada sutampa su Katalikų Bažnyčios oficialiu mokymu. Tyrinėjant orientalistinių fizinių pratimų oponentų argumentus aiškėja, kad kovos menai būna suvokiami kaip religinės praktikos. Tuo remdamiesi, Rytų kovos menus galime analizuoti ir vertinti per Magisteriumo poziciją orientalistinių religijų klausimu, kuri iš esmės yra pozityvi.
Autorių teisės (c) 2026 Gabrielius Edvinas Klimenka https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Skaistumas kaip gimties galios įasmeninimas
Straipsnyje nagrinėjama skaistumo dorybė remiantis jos apibrėžimu Katalikų Bažnyčios katekizme. Pateikiami argumentai žodžio „lytis“ keitimui į jo sinonimą „gimtis“, išskleidžiamos „asmens“ ir „įasmeninimo“ sąvokos, aprašoma, kaip jos suprantamos krikščioniškoje tradicijoje, priešpriešinant šį supratimą paplitusiam „asmeniškumo“ kaip „privatumo“ suvokimui; apmąstoma žodžio „skaistus“ vartosenos ne moralinei savybei išreikšti lietuvių kalboje prasmė.
Krikščioniškoji pedagogika ir psichologija
Autorių teisės (c) 2026 Gintautas Vaitoška https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Visuomenės požiūris į mokymą apie lytiškumą
Lietuvoje, kaip ir visame pasaulyje, ne pirmą dešimtmetį vyksta diskusijos dėl lytiškumo ugdymo paradigmos, renkantis tarp lytinio švietimo, orientuoto į apsisaugojimą nuo nepageidaujamų lytinio aktyvumo pasekmių ir traktuojančio vaisingumą kaip grėsmę, ir lytiškumo ugdymo, siekiančio ugdyti nuostatą sieti lytinį aktyvumą su ilgalaikiais įsipareigojimais ir suvokiančio vaisingumą kaip galimybę. Valstybės lygmeniu Lietuvoje iki šiol nėra pavykę pasirinkti vienos iš šių paradigmų ir nuosekliai ją įgyvendinti valstybinėje švietimo sistemoje. To pasekmė – lytiškumo ugdymo srityje iki šiol egzistuojantis ugdymo vakuumas, kurį mėgina užpildyti skirtingoms paradigmoms atstovaujančios nevyriausybinės organizacijos. Lietuvos Respublikos Konstitucija nurodo, kad tėvai ir globėjai „nevaržomai rūpinasi vaikų ir globotinių religiniu ir doroviniu auklėjimu pagal savo įsitikinimus“ (26 straipsnis). Nėra abejonių, kad mokymas apie lytiškumą yra dorovinio auklėjimo sritis, tačiau iki šiol nėra visuomenės nuostatų šiuo klausimu tyrimų. Darbu siekiama išsiaiškinti, kurios paradigmos pamatinius principus atitinkantį mokymą apie lytiškumą palaiko dauguma Lietuvos gyventojų.
Autorių teisės (c) 2026 Vytautas Sinica https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Sergančiųjų tikėjimo praktikos poreikiai ir galimybės: jų patirtys ir dvasinės pagalbos jiems iššūkiai
Straipsnyje analizuojama sunkiomis ligomis sergančių asmenų tikėjimo praktikos patirtis, poreikiai ir galimybės gydantis sveikatos priežiūros įstaigoje. Teoriniu ir empiriniu lygmeniu apžvelgiamos prielaidos ir trukdžiai, kylantys sergantiesiems, norintiems praktikuoti savo tikėjimą, taip pat su jais dirbantiems dvasiniams palydėtojams. Remiantis empirinio kokybinio tyrimo metu gautais rezultatais (tyrime dalyvavo penkios slaugos ligoninėje besigydančios pacientės, atrinktos į tyrimą tikslinės atrankos principu ir apklaustos taikant giluminį interviu) analizuojama sergančiųjų tikėjimo praktikos įvairovė, skirtingi jų poreikiai ir galimybės šiuos poreikius praktiškai realizuoti gydantis slaugos ligoninėje. Taip pat aptariami sergančiųjų tikėjimo praktikos trukdžiai, kylantys dėl subjektyvių (susijusių su sergančiaisiais, jų charakterio ypatumais, fizinėmis ir kitomis individualiomis savybėmis) ir / ar objektyvių (realių galimybių praktikuoti savo tikėjimą ligoninėje, specialistų trūkumo etc.) aplinkybių. Tyrimo rezultatai atskleidė, kad sergančiosios nori įvairiomis formomis praktikuoti savo tikėjimą (dalyvauti religinėse apeigose, priimti sakramentus, taikyti įvairias maldos formas, gilinti žinias apie tikėjimą, nori dvasinių pokalbių tikėjimo klausimais ir kt.), tačiau dėl subjektyvių ir / ar objektyvių priežasčių ne visada turi tam pritaikytas sąlygas ir galimybes.
Logos kenozė kaip raktas Dievui (at)pažinti Antano Maceinos filosofijoje
Straipsnyje nagrinėjama kenozės svarba Dievo pažinimui Antano Maceinos filosofijos kontekste. Remiantis A. Maceinos religijos filosofija daroma hipotezė, kad, norint iš tikro pažinti Dievą, būtina Dievo, šiuo atveju Logos, kenozė. Logos kenozė yra būtina sąlyga norint pažinti Dievą todėl, kad tik apsiribojęs Dievas gali būti pažintas žmogaus, kadangi žmogui dieviški dalykai yra nepažinūs iš principo. Kenozės metu Dievas palieka transcendencijos plotmę ir pereina į imanencijos sritį, kurioje veikia tam tikra logika ir pažinimo principai. Kenozės metu Dievas prisiima visus imanencijos plotmėje galiojančius dėsnius ir tvarką, todėl per Kristų žmogui tampa pažinus ir pats Dievas.
Šunskų Šv. Marijos Magdalietės bažnyčios meno vertybių sakraliniai aspektai ir ikonografinė analizė
Šiame straipsnyje aptariamas bažnytinis menas iš laiko perspektyvos, cituojant ir šiuolaikinius Bažnyčios dokumentus. Bažnytinio meno užduotis dabartiniu laikotarpiu – ne tik pristatyti tikintiesiems Šventojo Rašto naratyvą, bet ir perteikti anapusinę tikrovę, įkvėpti norą sekti krikščioniškosiomis tiesomis. Kaip praktinis pagrindas šioms temoms aptarti pasirinkta Šunskų Šv. Marijos Magdalietės bažnyčia, jos eksterjero ir interjero sprendiniai. Apžvelgiama šio miestelio istorinė raida, parapijoje anksčiau buvę maldos namai ir drauge gilinamasi į juose buvusius meno kūrinius. Menotyriniu, istoriniu ir teologiniu aspektais išsamiau analizuojami trys pagrindiniai šios bažnyčios altoriai ir juose esantys paveikslai. Analizuojant tam tikras altorių dalis bei juose esančius paveikslus siekiama atsekti pirminę jų buvimo vietą, ieškoma sąsajų su XVIII a. II pusėje buvusios koplyčios ir 1795 m. pastatytos, tačiau iki šių dienų neišlikusios bažnyčios interjeru. Straipsnyje pabrėžiama svarba išsaugoti autentišką maldos namų aplinką kaip reikšmingą galimą vietos bendruomenės identiteto dalį. Šunskų gyvenvietės ir parapijos istorija jau ne kartą nagrinėta įvairiuose mokslo straipsniuose, tačiau Šv. Marijos Magdalietės bažnyčia ir joje esantis sakralinis paveldas didesnio dėmesio nėra sulaukęs. Tiesa, šiuo metu jau yra atlikti polichrominiai interjero, lauko durų ir šventoriuje esančių koplyčių durų tyrimai, kurie atskleidė pirmines, autentiškas spalvas ir leis atkurti buvusią spalvų paletę. Patalpos architektūros detalės, tokios kaip altoriai, dar nėra tyrinėtos, tad jų pirminės spalvos šiandien nėra žinomos.
Autorių teisės (c) 2026 Kęstutis Žemaitis, Violeta Kasperavičiūtė https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Kun. Pranciškaus Ksavero Mykolo Bohušo (1746–1820) intelektualinės veiklos pėdsakais: Varšuvos mokslo bičiulių draugija
Varšuvoje 1800–1832 veikusi mokslo bičiulių draugija, kėlusi tikslą per mokslo žinių sklaidą ugdyti visuomenę, telkė šiam darbui įvairių sričių mokslininkus ir to meto šviesuomenę. Į jos veiklą buvo įtraukti ar savo iniciatyva įsitraukė ir buvusios Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės piliečiai – Vilniaus universiteto profesoriai, dvasinio luomo atstovai. Straipsnyje, remiantis temos istoriografija ir pirminiais šaltiniais, pasirinktais aspektais išnagrinėtas šios Draugijos vaidmuo Vilniaus vyskupijos katalikų dvasininko jėzuito Pranciškaus Ksavero Mykolo Bohušo (1746–1820) biografijoje. P. K. M. Bohušo narystė Draugijoje apima 1804–1820 m. laikotarpį. Tai metai, kuriuos jis praleido gyvendamas Varšuvoje. Nustatyta, kad P. K. M. Bohušas buvo vienas iš aktyviausių ir produktyviausių Draugijos narių pirmaisiais jos veiklos dešimtmečiais. Dosnus Draugijos veiklų finansavimas P. K. M. Bohušui pelnė mecenato vardą ir prisidėjo prie jam rodytos išskirtinės kolegų pagarbos. Atliktas tyrimas leidžia teigti, kad Draugija P. K. M. Bohušo kūrybinėje biografijoje suvaidino inspiruojančio veiksnio vaidmenį. XIX a. pirmaisiais dešimtmečiais P. K. M. Bohušo parengti ir publikuoti darbai (iš viso 15 publikacijų, tarp kurių 3 – kartotas leidimas) yra inspiruoti Draugijos intelektualinės aplinkos.
Autorių teisės (c) 2026 Aldona Prašmantaitė https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Šeimos sąvoka yra itin svarbi tiek teisėkūros lygmeniu, tiek visuomenėje. Lietuvos Respublikos teisėje egzistuoja skirtingi šeimos apibrėžimai. Tradicinė teisinės šeimos samprata, atsiradusi dėl skirtingų teisės tradicijų istorinės raidos, remiasi santuokos institutu. Nepriklausomai nuo valstybėje egzistuojančios religinės tradicijos, santuoka, kaip šeimą steigianti institucija, istoriškai yra suvokiama kaip sąjunga tarp vyro ir moters. Teigiama, jog plėtojant šiuolaikines šios srities teisės sistemas vyksta du svarbūs pokyčiai. Pirma, santuokos institutas nebėra vienintelis išimtinis pagrindas, kuriuo teisinėje sistemoje grindžiamas šeimos kaip juridinio asmens pripažinimas. Antra, pati santuokos samprata keičiasi ir vystosi taip, kad apima dviejų tos pačios lyties asmenų sąjungą. Šiuo straipsniu siekiama atskleisti norminę šeimos sampratą ir ištirti, kaip ji atskleidžiama Lietuvos Respublikos teisės aktuose.
Autorių teisės (c) 2026 Martynas Vasiliauskas, Violeta Vasiliauskienė https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Šv. Jėzaus Teresės Avilietės vienuolinio gyvenimo pagrindai
Straipsnyje pristatomi šventosios Jėzaus Teresės Avilietės vienuolinio gyvenimo pagrindai ir jų šaltiniai. Jie pateikiami ne tik teisėkūros plotmėje, bet jų raiška atskleidžiama ir šios šventosios asmeniniame gyvenime, darbuose ir misijoje. Šv. Teresės vienuolinio gyvenimo reforma ir vienuolynų steigimai davė Bažnyčiai naują kontempliatyvaus ir apaštalinio gyvenimo formą, kuri nešė ir toliau neša daug vaisių. Straipsnyje atskleidžiamos vienuolinio gyvenimo ir charizmos sąvokos bei jų sąveika, vienuolinio gyvenimo pagrindų formavimosi dinamika, taip pat nurodomos pagrindinės steigėjo ir bendruomenių charakteristikos, būtinos geriems vienuoliniams pagrindams sukurti: tarnavimas Bažnyčiai sekant Kristų, giluminis asmens ir bendruomenės atsivertimas, būties ir veikimo derinimas ir kt. Vienuolinio gyvenimo pagrindai nėra vien tik įstatyminiai dokumentai ir tradicija, tai – ir steigėjo charizmos, gyvenimo, raštų ir apaštalavimo, Dievo Dvasios ir laikmečio ženklų pažinimo vaisius. Bendruomenė turi atlikti gyvenamojo meto diagnostiką, peržvelgti bendruomenės gyvenimą: ką jį prisiekė daryti ir kaip gyvena? Dar vienas bendruomenės pagrindas – atsiliepti į Dievo kvietimą, klausytis, ką Dvasia kalba Bažnyčiai.
Autorių teisės (c) 2026 Vidas Labanauskas https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Katalikai iš Lietuvos Sibire: šaltiniai, istoriografija ir tyrimo perspektyvos
Straipsnyje apžvelgiami Lietuvos, Lenkijos ir Rusijos istorikų, dalyvavusių diskusijoje apie Lietuvos katalikus, savanoriškai ar prievarta atsidūrusius Sibire, pranešimai. Virtualaus apskritojo stalo dalyviai nustatė temos šaltinių bazę, apibūdino jos tyrimo laipsnį, apibrėžė tolesnių tyrimų perspektyvas. Kalbant apie šaltinius, pažymėta, kad nemaža dalis jų saugoma Sibiro archyvuose. Tai – atskiri dokumentai ar bylos bažnyčių, perkėlimo komisijų, policijos, žemės matininkų, valsčių administracijų, kaimo draugijų, politinių partijų, švietimo įstaigų, tautinių draugijų, gyventojų surašymo komisijų, religijos reikalų komisarų, tremtinių, repatriantų fonduose. Vertingos medžiagos yra ir centriniuose Lietuvos, Rusijos, Baltarusijos istoriniuose archyvuose, Vatikano ir vienuolijų ordinų archyvuose. Vilniaus mokslinėse bibliotekose galima rasti kelių Sibire tarnavusių lietuvių kunigų rankraščius. Iš publikuotų šaltinių diskusijos dalyviai ypatingą dėmesį skyrė atsiminimų, dokumentų, laikraščių straipsnių leidiniams. Kaip papildomi šaltiniai buvo minimi ir asmeniniai laiškai, nuotraukos, epitafijos. Istoriografijoje apie Sibiro Katalikų Bažnyčią vyrauja bendro ar prolenkiško pobūdžio studijos, kuriose katalikai iš Lietuvos dažniausiai nėra išskiriami kaip atskira kategorija arba visai neminimi. Tyrimų, skirtų būtent Lietuvos katalikams Sibire, yra labai nedaug, tad didelis kiekis šaltinių atveria plačias perspektyvas tyrimams – kolektyviniams, tarptautiniams, tarpdisciplininiams. Tyrimo objektais galėtų būti Lietuvos katalikų kasdienybė, iškilių asmenybių biografijos, kultūrinis ir religinis gyvenimas. Pažymėta, jog labai svarbus yra mokslinis rinktinių šaltinių leidinys. Straipsnyje pateikiamas kritinis aparatas ir studijų nuotolinės konferencijos tema sąrašas.
Autorių teisės (c) 2026 Viktor Bilotas, Kęstutis Žemaitis https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Rengimasis Santuokos sakramentui kaip sužadėtinių pasaulėžiūros nuostatų kaitos veiksnys
Straipsnyje analizuojamas rengimasis Santuokos sakramentui kaip sužadėtinių pasaulėžiūros nuostatų kaitos veiksnys. Remiamasi Bažnyčios dokumentais, statistiniais duomenimis apie santuokų ir ištuokų kaitą Lietuvoje 1993–2021 m., bažnytinei santuokai besiruošiančių sužadėtinių patirtimis. Buvo atliktas tyrimas, skirtas nustatyti, kaip keitėsi pasirengimo santuokai kursus lankiusių sužadėtinių požiūris į šeimą, santuoką, lytiškumą ir tikėjimą kursų bei papildomų programų (savaitgalio rekolekcijų, katechezių, seminarų) metu. Tyrimas atskleidė, kad sužadėtinių požiūrio minėtais klausimais kaitą, taip pat jų santykio su tikėjimu ir Bažnyčia bei religinės praktikos pokyčius sąlygoja rengimosi bažnytinei santuokai kursuose gauta informacija, juose vykusios diskusijos su kursų vedėjais ir kviestiniais svečiais (medikais, dvasininkais, natūralaus šeimos planavimo mokytojais, sutuoktinių poromis), girdėti liudijimai, gilesnis Bažnyčios mokymo pažinimas, papildomos sužadėtiniams skirtos programos – savaitgalio rekolekcijos, katechezės, seminarai ir kt.
Liudviko Adomo Jucevičiaus mokslinių publicistinių darbų sudarymo principai
Lietuvių raštijos veikėjo, katalikų dvasininko, vėliau palikusio kunigystę ir perėjusio į ortodoksinę krikščionybę, etnografo, tautosakininko, literato, publicisto, istoriko ir vertėjo Liudviko Adomo Jucevičiaus (Ludwik Adam Jucewicz) (1813–1846) gyvenimas ir kūryba mokslo pasaulyje yra plačiai tyrinėti, tačiau tikrai dar ne visos su šios asmenybės biografija susijusios temos yra atskleistos. Straipsnyje aiškinamasi, kaip buvo sudarinėjamos L. A. Jucevičiaus knygos. Tyrimo metu paaiškėjo, kad dalis autoriaus parengtų knygų, ypač pirmaisiais mokslinės veiklos metais, būdavo rašomos iškart ištisai. Tačiau vėlesni ir žymiausi jo veikalai būdavo spausdinami sujungus ir neretai praplėtus tekstus, publikuotus to meto periodinėje spaudoje, visų pirma Rusijos imperijos valdžiai lojalaus lenkų kalba ėjusio savaitraščio „Tygodnik Petersburski“ bei kitų leidinių puslapiuose. L. A. Jucevičiaus tekstai sulaukė populiarumo, jie būdavo perspausdinami Rusijos, Prūsijos ir Austrijos teritorijose lenkų kalba ėjusiuose periodiniuose leidiniuose, verčiami į rusų ir netgi vokiečių kalbas. Romantizmo epochos metu apolitiški L. A. Jucevičiaus tekstai mitologijos, tautosakos, etnografijos, istorijos temomis buvo priimtini tuo metu ėjusių žurnalų redakcijoms ne tik todėl, kad buvo palyginti brandūs, dėl jų negrėsė konfliktas su valdžia, bet ir dėl to, kad tuo metu lenkų kalba ėjusioje periodikoje trūko talentingų autorių darbų.
Dievo (ne)buvimo reikšmė žmogaus egzistencijai W. L. Craigo požiūriu
Straipsnyje, remiantis amerikiečių filosofo ir teologo Williamo Lane’o Craigo mintimis, siekiama atskleisti ir pagrįsti poziciją, kad, nesant Dievo, žmogaus egzistencija yra (būtų) absurdiška. Su ja, panašu, sutiktų ir ateistinio egzistencializmo atstovai. Neretas jų šiai tragiškai žmogaus būklei įveikti siūlo savų būdų, kurie, paanalizavus, atsiskleidžia kaip netinkami ir prieštaringi. Kita vertus, krikščioniškoji pasaulėžiūra turi įrankių tiek parodyti, kodėl žmogus absurdo akivaizdoje vis priešinasi ir nenori rezignuoti, nors ir neturėdamas tam gerų teorinių priežasčių, tiek argumentuoti Dievo buvimą kaip žmogaus egzistencijos prasmės, vertės ir tikslo pagrindą.